Innan han kom hit bad jag gudarna att de skulle befria mig från dominus-
-och med dig besvarades bönerna. - Håll dig då borta från mig...
...och såna som jag.
Spartacus befriar fångar från Sinuessa.
Du hjälpte mannen som dödade din man för att rädda dig själv.
- Jag gjorde det igen om det behövdes. - Din far älskar dig, Tiberius.
Nej, han tog nåt från mig, och jag vill ha nåt i gengäld.
Ursäkta, broder, jag önskade dig inte ett sånt slut.
Vi är förrådda!
Porten måste öppnas och staden återtas!
- Förbannade förrädare. - Nej, jag är romare.
Översättare: FRiEND, Incubator, Macchiavelli och Simontax
Text hämtad från www.Undertexter.se
Sa jag inte åt er att fly?
Vi måste hålla porten!
De är för många!
Tillbaka!
Välkomna till Sinuessa.
- Var fan kom de här ifrån? - Porten har fallit! Vi är förrådda.
- Fan! - Jag var galen som litade på Heracleo.
Heracleo? Det var Lysiscus som vände sig mot oss.
- Han är en jävla romare. - Helvete också!
- Därför hjälpte han kilikierna. - Har de lurat oss också?
- Var är Nasir? - Skickades med Lugo för att varna.
- Jag måste hitta honom. - Säg att vi ska ut genom norra porten.
- Alla måste i säkerhet på åsen. - Ska vi fly?
- Jag vill att vi ska leva. - Då måste vi stanna och kämpa här.
Crassus har övertaget. Vi kan inte möta honom på gatorna.
Och inga passerar norra porten förrän han angriper dem.
Jag avleder och vinner tid.
- Hur då? - Har ingen aning.
- Gå med de andra, jag avleder romarna. - Kommer inte på frågan!
Du leder dem. Stupar du skulle det vara ödesdigert, min död är oviktig.
Viktig för mig.
Gannicus...
Ge er av! Jag hittar er när det är klart.
Vi väntar så länge vi kan, broder.
Din galna jävel.
- Dö inte. - Inte du heller.
Följ med dem snabbt. Seså.
Min död spelar ännu mindre roll än din.
Följ mig i hälarna. Den här natten blir inte vår sista.
Är du galen?! Castus hjälpte oss!
- Han och hans folk hjälper romarna! - Vad pratar du om?
- Jag vaknade och bröderna var borta. - Han var inte med på det.
- Agron... - Fler kommer. Vi måste ge oss av.
Försök dra vapen så dödar jag dig. - Vi ger oss av till åsen. Sätt fart!
- Ingen vidare plan, va? - Berätta om du har nån annan.
- Gannicus...? - Jupiter, för helvete.
- Varför är du kvar i staden? - Jag skulle ge mig av när romarna kom.
- Jag visste inte vad jag skulle göra. - Gannicus.
Gråt inte. Håll dig intill mig och var tyst, om vi inte ska dö.
Sätt fart!
- De ger upp och bränner staden. - Upprorsmakarna bränner förrådet.
- Tre centurior har sänts för att... - Återkalla dem och fortsätt som förut.
Imperator.
Spartacus förvandlar seger till aska och du återkallar männen?
Jag har igångsatt min manöver och låter mig inte avledas.
- Vi rycker fram till norra porten! - Uppställning!
- Håll farten och stanna inte upp! - Fort! Skynda på! Sätt fart!
Donar!
Om jag ska dö...
...känns det bra att dö med dig.
Många har stupat inatt.
Du blir inte en av dem.
- Håll takten! - Spartacus!
- Castus. Din förrädiska jävel! - Han visste inget om det här.
- Påstår han själv. - Vi kan inte gräla nu!
Bind honom och för honom genom porten.
De som kan slåss samlas baktill när ni går mot åsen!
Sätt fart och vänd inte tillbaka!
Tillbaka! För alla genom porten!
Halt!
Anfall!
Vi måste stänga porten bakom oss!
- Crixus! - Sätt fart!
- Mannen du söker. - Spartacus!
Grip honom!
- Till och med gudarna hjälper honom. - De sinkar bara oundvikligt fall.
För fram murbräckan. Vaktposter ska vakta den sprängda porten.
- Ska vi inte förfölja? - Tids nog...
Rensa staden på dem som är i livet.
Så att vi kan beröva dem det vid firandet av ärorik seger.
Fan ta din lilla fågel, romarjävel.
Leta överallt.
Fortsätt.
Leta överallt!
Låt männen vila och äta. I gryningen marscherar de på åsen.
Trossen då, och romarna Spartacus befriade? Ska de föras innanför murarna?
Bara soldater kommer in. Alla som inte kan lösen avrättas direkt.
Gatorna får inte fyllas med kroppar som upprorsmakarna kan gömma sig bland.
De som förtjänar det tas om hand.
- Sänd män och för det här till gården. - Imperator.
Du återvänder till armén, Caesar. En mycket välkommen syn.
Jag berömde honom för hans förmåga att smälta in så väl hos hundarna.
Illa genomtänkt om inte Crassus inte fått det ur hans febriga hjärna.
Jag ångrar att jag tvivlade på det. Senaten kommer att glädjas-
-nyheten om Sinuessas befrielse.
Stanna innan ni återvänder till Rom för att fira den vid Carnificina.
- Avrättningar? - I kvällningen.
Jag har sparat en av de finaste gårdarna för vila och bad tills det blir dags.
En oväntad, men uppskattad gest. Tack.
- Vilken fåfäng jävel. - Jag delar åsikten.
Senaten lyssnar på honom, jag vill se honom tillfredsställd-
-och att berättelsen om vår seger når tillbaka till Rom.
Du pratar om seger igen trots att den är dold från skarpsynt blick.
Spartacus är fortfarande vid liv. Många hjälper honom vid Meliaåsen.
De kommer ingenstans. Det är oframkomligt där.
Nåt som säkert Glaber sa när han hade rebellen i sina klor vid Vesuvius.
Tror du att jag är en dåre?
Dina hemliga planer är så intrasslade att gordiska knuten bleknar.
Tack för berömmet. Glöm nu bekymren och låt ditt förstånd återvända.
Upproret har drabbats av ett svårt slag.
Vid ett firande hedrar jag gärna personen som åstadkom det.
Om bara thrakierns huvud från en påle fick bevittna sådan lagerkröning.
Hav tålamod! Nåt som tagit oss hit.
Och inom kort dör Spartacus...
...och alla de som fortfarande följer hans dödsdömda skugga.
Det är ingen här.
- Går de härifrån? - Inte alla.
Det är flera tusen på gatorna.
De där ovan pratade om seger, vi har förlorat många.
Tillsammans med förbannelsen att Spartacus ännu undgår dem.
Han är svår att döda.
Jag har försökt själv vid ett tillfälle.
Gudarna gynnar honom. De välsignar oss också.
De pissar på oss och du välkomnar det som svalt regn.
Vi är vid liv. För de vägleder dig.
Nåt jag tror ska ta oss härifrån.
Om jag ändå tyckte detsamma.
Du har gjort det här förr.
Min dominus skadade sina slavar.
- Jag tog ofta hand om deras skador. - Vem tog hand om dina?
- Diotimus var vänlig. - Var han?
Han var som en bror för mig.
Ursäkta.
Du dödade mannen som tog livet av honom.
Mannen som tog mitt, lite i taget under en längre tid.
- Tänk om det gjort skillnad. - Du har gjort enorm skillnad.
Stanna!
Befria henne. Den här kvinnan är ingen slav.
Jag känner igen dig, eller hur?
Du har sett en vanställd bild av mannen framför dig.
Jag gömde mig bland rebellerna. Jag hade skägg och var falsk.
Du var med Crixus och hans djur när de slaktade mitt folk.
Nåt jag ångrar. Dock en nödvändighet.
Jag kunde inte riskera upptäckt när vi vände kilikierna för vår sak.
I krig har nöden ingen lag.
En börda som inte är främmande.
Crassus vill prata med dig. Du ska få mat och bada i rosenvatten...
...i huset du en gång kallade hem. Kom.
Jag ber om ursäkt. Det var inte meningen att skrämma dig.
Händelser som nyss inträffat gör mig skärrad.
Du behöver inte oroa dig.
Staden är intagen och jag är oskadd.
- En storslagen seger. - Jag vill att du deltar i firandet.
- Ska jag stanna här med dig? - Skulle det behaga dig?
Mer än jag kan uttrycka.
Du behöver inte gråta.
Det är glädjetårar över att jag är befriad från följeslagarnas läger.
Befriad? Har det blivit så motbjudande?
Outhärdligt...
Det är mitt fel.
Jag besvärade Kore med att höra på min sorg...
...över Sabinus död. Och att det skedde för min hand.
En man gör vad som krävs när ödet kallar på honom.
Som alla soldater måste.
Kore skänkte mer tröst än du nånsin kan ana.
Jag är dock rädd att min sorg kan vara för mycket för henne.
Jag hoppas att du inte är för skör att bära en sådan börda.
Jag är ingen soldat i den här konflikten.
Men jag måste också göra det jag måste.
Jag är för evigt tacksam. Gör i ordning vin och mat.
Ja, dominus.
- Kriget har förändrat henne. - Hon är inte ensam i det avseendet.
Jag har blivit härdad av det, och läxorna det har medfört.
Jag trodde avrättningen av var tionde skulle beröva dig förståndet.
Men du reser dig likt Fenix, man kan se lågan i dina ögon.
Snart ska du ta plats som mitt ord och vilja.
Snart...? Ska jag inte få strida med legionen?
Jag vill att du presenterar Carnificinan för männen.
Det höjer dig i legionens ögon...
...och underlättar för dig att återta befälet.
Då är det ett privilegium. Ett tillfälle att hedra dig och din seger.
Du missförstår mig. Vi ska hedra Caesar som segrare.
Vi hyser ingen kärlek för varandra.
- Det måste finnas en annan... - En klyftig man blir vän med fienden.
Caesar har ett sägenomspunnet namn och ska en dag skymma solen.
Slut fred och bada i ärorikt ljus.
Han ska få den respekt han förtjänar.
En pojke kan ge sig in i krig...
...men i slutändan visa sig som en man.
- Jag är glad att du har blivit en. - Jag är vad du har skapat mig till.
Fler soldater återvänder.
De bänder upp plank och bjälkar för att leta reda på ohyra.
- Hittar de oss inte om vi stannar? - Jo, det gör de.
Finns det ingenting vi kan göra?
Blott en sak...
Vi kan be.
Ta ditt liv om nån annan än jag återvänder.
Det är ett milt straff i jämförelse med vad de kommer att göra dig.
Rebeller! Här!
Jag har honom!
Jag börjar tro på dina gudar. Låt oss se hur långt de för oss.
- Falerniskt. Nåt du uppskattar. - Det är till din far.
Likt många saker. Imperatorn har mycket att tänka på.
Ännu mer tjänar bara till att öppna onda sår.
Betyder inte åren jag passat upp på dig ingenting?
De har skänkt mig bekvämlighet.
Jag skulle bli ledsen om du inte fick vara kvar.
Eller om du fick ett grymt straff... Om han får reda på hur villigt du...
...gav dig till mig i ett försök att lindra min smärta.
Bara lidande följer på förflugna ord.
Åsamkat av imperatorn, eller av mig.
Jag kommer inte att vara lika mild nästa gång.
Du är en uppenbarelse, lika vacker som min maka.
Det är en dröm att så återuppstå.
Kom. Crassus väntar på dig.
Hon har gjorts i ordning, enligt order.
Förra gången jag såg dig framstod du som befläckad och fördärvad av kriget.
Nu återställd till en avbildning av självaste Venus.
Tack. För allt du gjort.
Jag drar mig tillbaka om det inte var nåt mer.
Vila i ditt kvarter innan festligheterna börjar. Välförtjänta gåvor väntar där.
- Ni håller festligheter? - Avrättningar.
- För att ära vår seger över Spartacus. - Ursäkta. Krafterna sviker mig...
Jag trodde inte att du skulle närvara. En välsignelse att du fortfarande lever.
Skänkt från självaste Spartacus, stämmer inte det?
Som jag har sagt. Jag talade med honom för att rädda mitt folk.
Jag finner inget fel i det.
Hela Rom ekar av den uppblåsta legenden om regnmakaren.
Jag vill höra sannare historier, om mannen Spartacus.
Jag känner honom bara som min fångvaktare.
Jag försöker inte leda dig i fällan. Jag vill höra en ärlig bedömning-
-av en värdig motståndare. En som jag snart möter på slagfältet.
Spartacus framstår...
...inte som det odjur man skulle kunna tro.
Och i stället för horn och vassa klor?
Ett sårat hjärta som söker rättvisa.
Jag känner till historien om hans maka och hans törst efter hämnd.
Nej, han drivs inte av blodtörst. Kanske det var så tidigare.
Men nu...slåss han för vad han anser rättvist.
- Det finns inget farligare. - Han slutar inte.
Jag tror inte han kan, även om han så önskar.
Han och jag är lika. Båda tror sig själv vara hjälten-
-den andra skurken. Historien får avgöra vem som hade fel.
Till den dagen spelar vi våra roller på ödets scen.
Som vi var och en måste göra.
Staden är din, mäktige Crassus! Jag vill ha min belöning-
-för min hjälp att återföra den i Roms händer.
- Ingår du avtal med den här jäveln? - Ett dyrbart sådant.
Förmögenheter som skulle göra Midas avundsjuk bärs till dina skepp.
Försvinn långt bort från mig.
Eller bevittna soluppgången från dödsrikets stränder.
Jag ger mig av i gryningen... med allt jag blivit lovad.
- Jag är romare. - Som bistod en fiende...
-...av nån anledning. - Du kan inte göra det.
Det är redan gjort.
- Ovanligt att en man håller sitt ord. - Stanna längre än överenskommet-
-och du får det bekräftat.
Må gudarna ge dig vad du förtjänar. Som de förlänat Heracleo.
Kom, min kära. Det finns så många underverk jag vill att du ska se.
- Du vill tala med mig? - Tiberius.
Det gläder mig att se dig återställd från tidigare motgångar.
- Kom, drick vin, låt oss fira. - Jag har inte mycket tid.
Jag är upptagen med att förbereda firandet till din ära.
Jag är tacksam för dina ansträngningar.
Är det nåt du önskar? Honungssötat vin? Grillat vildsvin?
Ostron från Poseidons trädgård?
Jag vill bara hedra dig med en gåva. Som du hedrar mig.
Det här är Canthara. Född öster om Nilen, men döm henne inte för det.
Trossen får inte vara här.
Det är en gåva från din far. Som jag vill dela med dig.
Beordrade han dig att göra det? Som han beordrade mig att hylla dig?
Återvänd till mer villiga kroppar.
Pojken föredrar stridigheter framför fitta.
Jag föredrar sanningen. Imperatorn vill att vi är överens.
Jag anser oss stå långt därifrån.
Som dödliga gentemot gudar.
Nån gav sig på ett litet gäng rebeller med en centuria-
-förlorade sitt svärd, vände om och flydde.
Medan den andre obeväpnad promenerade in i odjurets käftar-
-utan vapen och intog staden med bara list och fagert tal.
Vem av dem är du?
En dag återfår jag min titel, och du hamnar...
Jag är uppehållit dig länge nog från ditt uppdrag.
Och det tillfälle som gavs att förtjäna ett uns av respekt...
...från dem av oss som är soldater.
Och Tiberius?
Ostron.
Gatorna vimlar av soldater. Vi kan inte ta oss ut via hustaken.
- Gannicus... - Halt.
- Bered väg. - Förrädaren lever.
Jag står under imperatorns beskydd.
Dina skepp finns åt andra hållet.
Jag vill ge min dyrbara gåva som bevis på tillgivenhet-
-innan jag ger mig ut på havet. - Låt dem passera.
Du ser mig som ett monster. Men är inte jag ett bättre öde?
Med din make nedstigen i dödsriket, vilket liv väntar dig bland romarna?
Du är kvinna. Inte mer värd än en slav.
Jag skulle ge dig en ädlare behandling.
Jag skulle aldrig sälja dig som Crassus gjorde.
Inte heller bura in dig och låta dig gå laget runt som min män önskar.
Nej...du skall stå vid min sida. En havets drottning.
Min dyrbaraste skatt. Och de som korsar vår väg-
-ska veta att du är min.
Heracleo, nej!
Ursäkta smärtan jag åsamkar dig, min kära.
- Det värsta är över, min kära. - Det tror jag inte.
Det gläder mig att se dig vid liv, min vän.
- Mina bröder klarade sig inte lika bra. - En handling född ur det oundvikliga-
-utförd med tungt hjärta.
Jag tyckte om kung Spartacus och hans män. De flesta i alla fall.
Men jag fick välja mellan ett liv i rikedom eller skoningslös död.
För en man som mig är det inget val. Jag vet vad du tänker på.
Att vi bara är skitätande kilikier. Ingen match för en gud på arenan.
Det kanske är sant, min vän.
Kanske mitt svärd hittar din kvinnas hals, innan jag dör.
Nåt du måste väga in i en sån känslig situation.
Hon är inte min kvinna.
Sibyl!
Så du bryr dig om den lilla, va? Synd eftersom du nu har dödat henne.
Nej!
Du är skadad. Vi måste gå snabbt innan vi upptäcks.
- Laeta då? - Vad är det med henne?
Vi kan inte lämna henne här.
Hon är romare. Hon vill inte ses med oss.
Jag är inget annat än en slav.
Som du en gång var.
Du har gåvan att motivera dina män. Som alla stora ledare måste ha.
Låt inte senaten höra att du berömmer mig så mycket.
De kan lika väl slita sönder dig på samma sätt.
Bekymra dig inte för sånt.
De bör tacka dig för Spartacus nederlag, och återtagandet av Sinuessa en Valle-
-åt de tacksamma invånarna.
- Vi har bara börjat! - Ursäkta, men jag måste rätta dig.
Invånarna i den här staden dödades av rebellerna.
Inte alla.
Alla viktiga.
Edilens maka då?
Hon har lämnat staden och återvänder aldrig.
Ska du göra anspråk på hela jävla staden för egen räkning?
En klok man slåss inte endast för äran.
Senaten kommer inte att acceptera din girighet så lätt.
Girighet är ett ord avundsjuka män använder mot de äregiriga.
Man ser mellan fingrarna och ger oss den som krigsbyte.
Oss?
Jag delar självklart med mig vid god lycka.
Kanske gården du nu har tagit, och en del av skatterna påförda vid hamnen?
Om senaten kan övertalas om att vi är förtjänta av ett så grovt krav?
Vi har gjort det omöjliga.
Självklart ska vi belönas för det.
Låt oss ha en slutlig hyllning i blod...
-...till Gaius Julius Caesars ära! - Caesar!
Romerska jävla ynkryggar.
Ni skiter på er vid tanken på att lämna ut ett svärd för ärlig strid.
Och vad skulle du göra om du fick den möjligheten, vilde?
Ett sånt skådespel uppskattas mycket. Även om Spartacus död välkomnas mer.
Carnificina lider mot sitt slut. Rebellkungen följer snart efter.
Imperator. - Ärade gäster.
Vi ska denna dag hedra en man som står högre än alla andra.
En man som besitter en sån tur-
-att han verkligen måste välsignas av gudarna själva.
Enligt Carnificinas tradition betecknar det ultimata dråpet höjden av seger.
Ska Caesar få förmånen att utdela det slutgiltiga hugget-
-med ett svärd av stål i ett krig han påbörjade endast med...
...en tunga av silver?
- Du väljer dina ord med försiktighet. - Som alla måste, i den ställningen.
Den här mannen ska inte dö för Caesars ära.
Inte heller för det stora huset Crassus.
Han ska dö för Roms ära!
- Döda honom! - Vänta!
Det är gudarnas vilja att det här odjuret ska befrias från kedjorna.
Så att jag kan visa mig värdig berömmet från imperatorn...
...och hans pojk.
Kom då. Låt oss se vilken utmaning ni rebeller verkligen erbjuder.
- Firar de? - Avrättar, för dem som ännu lever.
- Jag ska gjuta deras blod en dag. - Gå i gränderna och på smågatorna...
...så kanske det blir så en vacker dag.
Om den mannen står för hela upproret, kanske firandet är förhastat.
Låt den här mannens död tjäna som budbärare-
-om undergången vi ska tillfoga självaste Spartacus!
Väl kämpat, broder.
Svälj kuk, din romerska skit!
Beskåda!
Deras största krigare tar sina egna liv i fruktan för Caesar!
- Vi klarar det inte. - Kan du rida?
- Jag har sett hur man gör. - Håll dig nära.
Vi vänder inte tillbaka efter dig.
Du där.
Jag trodde att Heracleo bara beviljades en kvinna.
Var fick han tag på den här?
Spring!
- Slå larm, era värdelösa skitar! - Stäng porten! Rebellen rymmer!
Varför ger vi oss inte av efter honom?
Måste jag riskera livet för att döda varenda rebell själv?
Det är fel att göra det på natten.
Och i morgon är han borta med Spartacus och resten av rebellerna du lät fly.
Jag tillät inget mer än illusionen av hopp.
Vid soluppgång börjar legionerna den sista marschen-
-sporrade av rädsla för straff och drömmar om firandet till din ära.
Spartacus är ingen dåre.
Tror du han väntar i snön, för att du ska komma och göra slut på honom?
Det är exakt vad jag förväntar mig.
- Vi kan inte stanna här. - Vad ska vi göra?
Odla vingar och stiga mot Apollons varma famn?
Vi borde vända och återta Sinuessa.
- Staden är förlorad. - Liksom vi om vi inte gör nåt.
Det kan inte vara sant.
Och jag tror att jag är svår att döda.
Spartacus!
Du tog med en fånge.
Laeta står nu där vi står, under republikens klack.
Hon kan överleva, om hennes skador omhändertas.
Ta hand om dem. - Lugo.
Det är ett mirakel att nån av oss du ser här fortfarande är vid liv.
Gudarna måste ha hört bönerna...
...för att rädda oss från ett säkert slut.
Jag är rädd att de bara har förskjutit det.
Hur är nåt sånt möjligt?
Inget är omöjligt för den rikaste mannen i republiken.
Crassus.
Det har hela tiden varit hans avsikt att fånga oss på den här åsen.
Han kommer att marschera från staden med sina arméer bakom oss.
Och när han kommer...
...skall döden följa i hans kölvatten.
Översättare: FRiEND, Incubator, Macchiavelli och Simontax
Text hämtad från www.Undertexter.se